Perääntykää. Irti siitä eläimestä.
Se on vain haavoittunut. Annetaan sen elää.
Rakkaani...
Jäädään tänne. Minä vartioin lipasta kanssasi.
Ikuisesti.
Odota, rakas ystävä.
Sepän poika...
Sintai...
Sintai.
Sintai Seng-Pu.
Sepän poika. Minä löysin sinut.
Mestari, teidän pitää levätä. -Ystäväni, minua ei nukuta.
Pelkäätkö sinä? -En.
Tunnetko tuon paikan? -Se on kotikyläni.
Kaipaatko sinne?
Kaikki minulle rakkaat siellä ovat aikoja sitten kuolleet.
Kun tulin munkiksi pyhälle Anshun-vuorelle -
vannoin, etten palaa tuohon kylään enää koskaan.
Cho, muutaman päivän päästä -
kohtaloni täyttyy Barun Urtan soilla.
Demoni odottaa minua.
Voi olla etten minä selviä.
Sinä et ole pelkästään aseen- kantajani, sinä olet ystäväni.
Siksi uskallan pyytää sinulta palvelusta.
Anna minun käydä kotikylässäsi.
Tiedät, ettei sinua ikinä päästetä!
Koko temppeli on tyhjä. Kaikki nämä veljet ovat tulleet tänne -
varjelemaan sinua ja sinun puhtauttasi.
En ole koskaan näyttänyt sinulle tätä.
Ainoaa perintöäni, ainoaa muistoani.
Isäni sanoi -
että saan avata tämän vasta kun kaikki toivo on mennyt.
Mutta...
Mestari. -Anna minun elää yksi onnellinen päivä.
Yksi tavallinen ilta.
Niin kuin tavallinen ihminen.
Armeija marssii hitaasti.
Tavoitan teidät ennen kuin saavutte soille.
Vaiti!
Meidän pitää lähettää retkikunta soille.
Ei.
Aikojen aamussa -
vanhin Helvetin tyttäristä, Loviatar -
kävi makaamaan keskelle tietä.
Loviatar puski kohdustaan ulos yhdeksän munaa -
ja niistä syntyi maailmaan kahdeksan poikaa:
Pelko, Kipu, Hulluus, Rumuus -
Himo, Viha, Ahneus ja Sokeus.
Munista viimeinen jäi kuitenkin kuoriutumatta.
Se odotti vain oikeaa aikaansa -
se odotti ennustusten sille lupaamaa -
seppää.
Ja konetta, jolla se voisi tuoda helvetin maan päälle.
Vanhanaikaista höpinää.
Sepällä on poika.
Hän nousee Loviattaren viimeistä poikaa vastaan.
Voittaako hän demonin?
Sitä ei ennustus kerro.
Siinä tapauksessa sallikaa minun täydentää ennustus.
Muukalainen, sinulla ei ole puheoikeutta täällä!
Antakaa minun elää yksi päivä niin kuin tavallinen ihminen.
Sitten ratsastan soille. Ettei teidän tarvitse.
Olet mongolivakooja.
Minulla on kahden kansan tiedot ja taidot.
Ja miekka, jolla annan Nimettömälle sen lopullisen nimen.
Se nimi on Kuolema.
Onko sinulla miekka? Parempi ottaa se esiin -
tai häipyä!
Sinä olet syntynyt uudelleen.
Lopeta!
Minä olen Sintai Seng-Pu. Se, joka tappaa Loviattaren pojan.
Isoisä? Olet juovuksissa.
Saatte luvan puhua isoisän kanssa toiste.
Mikä teidän nimenne on?
Pin Yu. Kylänvanhimman tyttärentytär.
Kuka te oikeasti olette?
Olen Sintai. Seppä Seng-Pun ainoa poika.
Ette näytä Seng-Pun pojalta.
Äitini oli kotoisin kaukaa pohjoisesta.
Vanhempani ovat kuolleet. Olen yksin.
Haluatteko vielä sanoa jotakin?
En tiedä miten.
Salainen ase?
Lauluja äitini vanhasta maasta. -Kaunista. Hyvin kaunista.
Milloin teidän on tarkoitus lähteä soille?
Teidän piti lähteä jo eilen.
Ihmiset ovat alkaneet paeta kylästä.
Minä odotan merkkiä.
Onko se todella se syy -
miksi te lykkäätte lähtöä? -Ei.
Ennen kuin tapasin teidät en pelännyt mitään.
En kuolemaakaan.
Mutta nyt olen alkanut pelätä.
Pelkään, että voitan demonin ja lunastan -
ennustuksen lupaaman palkinnon enkä synny tänne enää uudelleen.
En halua jättää maallisia iloja ja murheita lopullisesti taakseni -
ennen kuin olen maistanut niitä kaikkia teidän kanssanne.
En tunne teitä, mutta minun pitäisi suostua naiseksenne.
Vain te voitte pelastaa meidät. -Minä pyydän...
Jos pyytäisitte minua taisteluun demonia vastaan, suostuisin heti.
Ette ymmärrä. Ettekö ole koskaan ollut rakastunut?
Minä pyydän teiltä paikkaa, mihin taistelusta palata.
Lupaan vastata teille pian, Mestari Sintai.
Lähetitko sinä hänet minulle?
Onko kohtalo sitonut meidät yhteen?
Vastauksenne on kieltävä.
Selvästikin olette ollut liian kauan munkkien kanssa.
Ette ymmärrä naisista mitään.
Olette yksi hienoimmista miehistä, jonka olen tuntenut.
Olette valmis puolustamaan meitä.
Minä odotan teitä.
Vien sinut täältä, hyvin kauas.
Äitini maahan. Rakkaani.
Cho!
Mitä tapahtui? -Mestari, miksi ette tullut?
Saavutimme suon laidan. Huijausta ei voinut enää pitkittää.
Suojelin tätä -
jotta voisin tuoda sen teille takaisin.
Mestari Sintai. Eikö häitä voida siirtää?
Kenen häitä?
Cho, tässä on kihlattuni.
Tässä on aseenkantajani ja paras ystäväni.
Taistelu on alkanut.
Mestari Sintai.
Minä palaan luoksesi. Minusta tulee maailman onnellisin mies.
Odota.
Isoäitini antoi tämän minulle.
Hän sanoi, että se toteuttaisi toiveeni.
Toivon, että se suojelee sinua pahalta.
Sintai.
Olen odottanut sinua sata vuotta.
Palkitsen odotuksesi heti.
Voit kuvitella pettymykseni -
kun ryöstettyäni koneen ihmisiltä ja saatuani kaiken valmiiksi -
tajusin isäsi takoneen tähän varmistuksen.
Vain hänen poikansa voi käynnistää Sammon.
Minä en käynnistä Sampoa koskaan. En sinulle.
Me olemme maailmassa toisiamme varten.
Meidät on jätetty tänne -
jotta kohtaisimme toisemme.
Eikä kukaan muu ole tässä ajassa vertaisemme.
Meidän täytyy pitää yhtä, ei taistella.
Kohtalo on sitonut sinut minuun, ei kehenkään muuhun.
Jos sinä tapat minut -
sinusta tulee Valaistu -
ja sielusi jättää tämän maailman lopullisesti.
Vasta yhden ja ainutkertaisen elämäni jälkeen.
Odota, rakas ystävä.
Minä palaan luoksesi. Minusta tulee maailman onnellisin mies.
Onko oikein että joudut yksin kärsimään?
Ei hän sinua odota.
Elät yhden ja ainutkertaisen elämäsi yksin!
Pin Yun sielu jää tänne.
Hän syntyy uudelleen ja uudelleen.
Jokaisessa tulevassa elämässään -
se lutka tulee kuollakseen rakastamaan jotakuta -
eikä yksikään niistä miehistä ole oleva sinä.
Pelko, Kipu, Hulluus -
Rumuus, Himo, Ahneus -
Sokeus, Viha...
...ja...
Hyvä on, Mestari. Hyökätkää.
Tiedän, ettet ole vielä kuollut.
Hetken epäilin, etteivät typerät munkit opettaneet sinulle mitään.
Onnistuit kylvämään siemenen sydämeeni. Pahan siemenen.
Epäilyn.
Minun pitää antaa sinulle sinun oikea nimesi.
Joukko paimenia pelasti minut.
He veivät minut talvileiriinsä. Olin kuolemaisillani.
Meille kerrottiin, ettei kukaan ollut selvinnyt.
Silti odotin sinua vuoden. -Palasin heti kun pystyin matkustamaan.
Mutta se oli liian myöhäistä.
Kaikki olivat varmoja, että olit tappanut itsesi.
Matkustin pyhälle Anshun-vuorelle, pois kaikesta.
Nyt kadun, etten tappanut itseäni. -Älä sano noin.
Olen odottanut sinua aina. Kunnes Mestari Sintai saapui.
'Kätketyn onnen isku', jonka kehitimme -
siitä ei kenenkään muun pitänyt selvitä. Mutta hän torjui sen.
Minä opetin sen hänelle.
Kiusaako kohtalo minua?
Mutta en kertonut hänelle, mihin se johtaa -
kaksi rakastavaista.
Kätketyn onnen isku.
Sinulla on valta muuttaa ennustusta. Ja oikeus...
Ole vaiti!
Isäni sanoi, että saan avata tämän -
kun kaikki toivo on mennyt.
Mitä siellä on?
Se on tyhjä.
Rakkaimpiesi petollisuus on jo suistanut sinut helvettiin.
Onko sinusta oikein, että sinä olet siellä yksin?
Me avaamme Sammon. Sinä ja minä, olemme ikuisesti yhdessä.
Minä haluan uuden tilaisuuden Pin Yun kanssa.
Sen tähden luovun kaikkeudesta ja kunniastani.
En voi antaa sinun kuolla.
Pelko -
Kipu -
Hulluus -
Rumuus -
Himo -
Ahneus -
Sokeus -
Viha...
...ja...
Toivo.
Ei missään ole ennustettu mitään tällaista.
Päästä minut pois!
Mistä sinä puhut?
Ei saa... jättää.
Ystäväni, ota tämä ja vie se niin kauaksi pohjoiseen -
ettei ihminen voi siellä elää.
Kukaan ei saa tätä löytää. Minä kaikesta väestä vähiten.
Pin Yu, minä vannon -
jos rakkauteni on totta -
minä löydän sinut ajan takaa.
Se oli sinun sutesi. Se kantoi isäsi lipasta.
Jos ikinä tarvitset sen takaisin -
minä tuon sen sinulle.
Metsästän tuota sutta vaikka maailman ääriin.
Ja minä vartioin lipasta kanssasi ikuisesti.